Волфрам фон Ешенбах
Изгря зората

Превод от немски: Венцеслав Константинов, —

chitanka.info

I.

Изгря зората на пазача с песента

и сепна дамата, която тайно

нощес лежа в прегръдките на мъж любим.

И в ясните очи посърна радостта.

Горчиви сълзи рукнаха безкрайно

и жално рече тя: „О, ден неотвратим!

Ти радваш всяка твар — защо ли не и мен?

Жадува всеки да те зърне, а от теб боя се аз:

не може милият ми да остане в този час,

че твоите лъчи прогонват го сломен.“

II.

Денят напираше в прозорците без жал.

Тя трескаво заключи си вратите.

Но знаеше, че няма полза от това.

Любимата обзе любимия с печал.

Очите й намокриха страните

на двамата. Устата й смълви едва:

„Ах, две сърца сме ние, но в едничка плът,

неразлъчима е предаността, която ни събра.

Омаяна съм от любов, пламтя като заря.

Когато в мен проникваш, в теб съм всеки път.“

III.

Мъжът помръкнал се сбогува с нова жар.

Телата им блестяха в полумрака

и сляха се, когато изсветля денят.

Разплакани очи — целувка с женски чар!

Така дариха си частица всяка:

ръцете и нозете голи, устни, гръд.

Та кой художник нарисувал би страстта,

с която обладаха се докрай — не би му стигнал дъх.

Гнетеше ги на грижата убийствения лъх,

но злобата отвред сразиха с любовта.

ок. 1217

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.